NAZIȘTII - Un avertisment pentru istorie -
Episodul 3
Traducerea și adaptarea niki și alex_wishmaster
În munții din sudul Bavariei, pe pantele din Obersalzberg,
Adolf Hitler și-a construit refugiul - Berghof.
Se relaxa uitându-se la filme, cu un anumit subiect.
- Deci, este război. - Nu și dacă ne grăbim.
Din China până în Afghanistan, se creează o mare confederație împotriva noastră.
Dumnezeule! O mitralieră!
Ar fi vorbit tot timpul despre asta -
acest imens imperiu englez - cum un popor relativ mic
putea organiza și administra așa ceva și să și păstreze ordinea.
Petru Hitler, stăpânirea Indiei de Marea Britanie era dovada perfectă a superiorității ariene.
Mai târziu, în 1941, el spunea:
"Să învățăm de la englezi, cum, cu 250.000 de oameni, cu totul,
incluzând 50.000 de soldați,
a stăpânit 400 de milioane de indieni.
Ceea ce a fost India pentru Anglia, teritoriile Rusiei vor fi pentru noi."
Totuși, în 1939, Hitler a sfârșit prin a intra într-un război
cu țara pe care o admira cel mai mult - Marea Britanie -
și să se alieze cu țara pe care voia cel mai mult s-o colonizeze - Rusia.
Cum de-a ajuns să lupte în ceea ce era, din punctul său de vedere, un război eronat?
La 30 ianuarie 1933, în aceeași zi în care Hitler a devenit cancelar,
naziștii au defilat cu torțe prin Berlin.
După ani de șomaj, inflație și incertitudine politică,
Hitler a promis Germaniei că va renaște, că mândria națională va fi restaurată.
Germania va iar o putere a lumii.
Politica sa externă a decis într-un alt mod: la dorința unui singur om.
Fiecare german adevărat, în special batalioanele de asalt naziste,
va trebui să fie supus dorinței Führerului.
- Alles ist Reich!
Momentul decisiv abia a început.
Germania s-a trezit.
Am câștigat puterea în Germania.
Acum trebuie să câștigăm poporul german.
Știu, camarazii mei, trebuie să fi fost dificil uneori,
când vă doreați schimbarea care nu mai venea,
așa că, în repetate rânduri apelul trebuie făcut
ca lupta să continue;
nu trebuie să acționați de unii singuri, trebuie să vă supuneți, trebuie să vă plecați,
trebuie să vă supuneți acestei nevoi de supunere.
- Sieg! - Heil!
S-a vazut prin felul in care nazistii au prezentat ei insisi
o schimbare binevenita a tinerei Repubici Weimar.
Sub conducerea lui Hitler, forțele armate germane ar fi avut
toate armele, tancurile și avioanele de care aveau nevoie și chiar mai mult.
Reînarmarea a ajutat la încetarea șomajului.
astfel că întreaga populație era angajată,
primea salariu și era hrănită.
Reînarmarea, de asemenea, a biruit rușinea capitulării.
Aveam din nou o armată normală.
Puteai spune, de fapt, că ne-am întors la a fi o națiune egală.
Acest armament era plătit printr-o serie de împrumuturi sofisticate
care au ipotecat viitorul Germaniei.
Planul a fost conceput de ministrul economiei, Hjalmar Schacht.
Schacht era un om din cale-afară de inteligent
și în opinia mea, cel mai important expert financiar al generației sale.
Cred că la început
lui Schacht i-a fost permis să facă aproape tot de voia.
Hitler nu era interesat de modul în care Schacht a fabricat acest miracol economic aparent.
Într-un exemplu tipic al modului în care se înțelegea cu subordonații,
pur și simplu i-a spus lui Schacht să procedeze cu posturile în felul în care-i place. Mai târziu, a spus:
"Niciodată nu am avut o discuție cu Schacht pentru a vedea ce înseamnă să fie la dispoziția noastră.
M-am limitat la a spune «de asta am nevoie, asta trebuie să am»."
Domnule profesor, filmăm!
Hitler era obsedat de supraviețuirea celui mai adaptat. Filmele de propagandă ale lui Goebbels
au oglindit această obsesie. Hitler credea că oamenii erau simple animale
și că cel mai puternic animal va câștiga întotdeauna.
Dacă subordonații lui erau suficient de puternici, ei ar reuși fără ajutorul lui.
Așa animale frumoase și puternice limitate la o luptă pe viață și pe moarte.
Cu toate acestea, în pădurea lor au trăit în liniște.
Draga mea domnișoară Volkmann,
o viață liniștită nu poate fi găsită nicăieri în natură.
Dar, domnule profesor, nu toate se mănâncă una pe alta.
Poate că nu,
dar toate trăiesc într-o luptă permanentă
prin care cel slab este distrus.
Precum era cu animalele, așa era și cu marile personalități și toate țările.
Hitler a crezut că întreaga lume era limitată la o luptă permanentă
în care cel puternic trebuie să predomine.
Aceasta a fost teoria pe care a dezvoltat-o în "Mein Kampf", cartea pe care a scris-o în 1924.
În aceasta, a mai scris și că germanii erau o națiune care avea nevoie să se extindă.
La fel ca britanicii, aveau nevoie de colonii. Era clar unde ar fi putut să le găsească.
"Punem capăt perpetuării germane spre sud și vest
și ne îndreptăm privirea spre est.
Și când vorbim despre un nou teritoriu în Europa de astăzi,
trebuie să avem în vedere, în special, Rusia și statele de la granița ei.
"Însuși destinul pare să dorească să ne arate calea."
În următorii ani după ce a devenit cancelar,
chiar dacă niciodată nu a declarat public că-și dorește să cucerească Estul,
Hitler a repetat ceea ce-a văzut el că era problema centrală a țării sale: Germania nu era suficient de mare.
Noi nu avem coloniile lor,
noi nu avem oportunitățile relațiilor internaționale
deținute de aceste state și popoare.
Reich-ul nostru, care este atât de înghesuit
și care are atât de puține resurse necesare vieții,
trebuie să fie cultivat și administrat atent și prudent.
Nu putem face asta fără planificare.
Deutschland, Sieg Heil!
Sieg Heil! Sieg Heil!
Hitler a anunțat public un singur proiect de politică externă.
A vrut să "îndrepte greșeala Tratatului de la Versailles"
prin care Germania a pierdut teritoriul la sfârșitul Primului Război Mondial
și a fost redusă la o armată de 100.000 de oameni.
În acea vreme, tinerii erau entuziaști și optimiști
și credeau în Hitler, credeau că este minunat
să depășească consecințele de la Versailles. Eram într-o stare de spirit foarte bună.
Ca să ajute la asta, germanii priveau spre englezi.
Anglia și englezii erau foarte admirați de clasele dominante germane.
Au îmbrățișat ceea ce au luat drept idealurile unui gentleman englez -
moșiile la țară și vânătoarea de vulpi.
Întotdeauna am sperat... Întotdeauna am sperat că Anglia -
tinere, vorbesc din punctul de vedere al unui englez -
că Anglia va vedea ce plănuia Germania să facă,
construia prea mult și ar fi fost de acord să împartă Europa sau orice ar fi cerut politica.
În timp ce englezii poate nu voiau să împartă Europa cu germanii,
s-au gândit că puțin ajutor ar fi de ajuns pentru fostul lor inamic.
În Anglia, părerea generală era
că francezii au impus, iar noi, evident, am avut legătura cu asta,
o soluționare prea dură asupra Germaniei în 1918,
iar asta ar trebui rectificată.
În mare măsură, exista o ușoară senzație că ar fi trebuit s-o facem mai bine.
Dacă numești asta un sentiment de vinovăție, în regulă. Nu sunt sigur că era vinovăție, firește.
Primele roade ale încercării lui Hitler de a-i atrage pe britanici au venit în iunie 1935,
când un acord naval a fost semnat între Germania și Marea Britanie
care a permis Germaniei să-și reconstruiască flota peste nivelul admis de tratatul de la Versailles.
Hitler a declarat că ziua în care a fost semnat acordul a fost cea mai fericită zi din viața lui.
Hitler a căutat să profite trimițându-l pe nazistul care a negociat acordul,
Joachim von Ribbentrop,
la Londra, ca ambasador al Germaniei în vara lui 1936.
Sarcina a fost 100%
să găsească o alianță germano-britanică,
deoarece înainte mai aranjase, destul de bine, acordul naval.
Și ar trebui să fie încununată de un acord germano-englez.
El... la început, a lucrat la acest lucru.
Ribbentrop nu a avut succes în Anglia.
Nu numai că Anglia nu dorea un tratat de alianță cu Germania nazistă,
Ribbentrop însuși a comis o gafă colosală,
prin a-l saluta pe Regele George al VI-lea cu salutul nazist.
Nu, Ribbentrop nu era considerat ca fiind un gentleman, știți.
Iar el dorea să fie considerat un gentleman. El era VON Ribbentrop,
nu era doar un nazist dur.
Nu cred că acest lucru a mers bine, într-o oarecare măsură, chiar și în cercurile în care,
pe ansamblu, am considerat că trebuie să mergem mai departe cu germanii.
Misiunea lui a fost destul de dezastruoasă.
Uneori țipa, alteori era furios,
arunca cu creioanele în secretare.
În particular, se comporta foarte simplu și prostește
și foarte infatuat. Englezilor nu le plac oamenii infatuați,
iar el era foarte direct și vorbea foarte tare.
Goebbels spunea că Ribbentrop
"Și-a cumpărat numele, s-a însurat cu banii lui și și-a obținut biroul prin fraudă."
Contele Ciano, ministrul italian de externe, a dezvăluit că Mussolini a remarcat:
"Trebuie doar să te uiți la capul lui ca să vezi că are un creier mic."
Ribbentrop a fost disprețuit de aproape toți ceilalți lideri naziști.
Îl considerau un parvenit lipsit de umor.
Totuși, Hitler îl susținea.
Într-o zi, Hitler a spus, când Ribbentrop nu era de față:
"Cu Ribbentrop este atât de ușor.
Mereu este radical.
Între timp, toți ceilalți oameni pe care-i am, vin aici, au probleme,
le e teamă, ei cred că noi ar trebui să fim precauți,
și pe urmă trebuie să urlu la ei, ca să devină puternici.
Ribbentrop urlă la ei toată ziua, iar eu nu trebuie să fac nimic.
Trebuia să împiedic, să pun piedici. Mult mai bine."
Ribbentrop a avut o mare perspectivă asupra modului în care să trateze cu Hitler.
Știa că Hitler întotdeauna zâmbea amabil
unei persoane care venea la el cu o soluție radicală la orice problemă.
Chiar dacă nu era de acord cu sugestia, încă aprecia persoana care o făcuse.
Aceasta era o percepție a unui membru mult mai inteligent al regimului lui Hitler.
Hjalmar Schacht credea că Hitler va asculta motivul când îi va spune
că economia germană era supraîncălzită,
și că producția de armament trebuia redusă ca să prevină creșterea inflației.
Este limpede că Schacht era extrem de sigur pe el
și credea eronat că-și putea folosi influența personală,
ca să-l aducă întotdeauna pe Hitler sub controlul său.
Era sigur că putea presa prin remediile economice,
chiar și prin cele dureroase.
În schimb, Hitler era furios pe ministrul economiei.
Schacht a fost marginalizat.
Economia era pusă acum în mâinile unui om care,
deși ignorant al teoriei economice, era, cu siguranță, un radical dovedit...
Herman Göring.
Era, ai putea spune, un tip vesel, de treabă. Un tip vesel, de treabă.
Îi plăcea să se laude.
Iubea inelele și diamantele
și avea hobby-uri amuzante. Iubea picturile.
Adora să trăiască în lux în Karinhall, care era în apropiere de Berlin
în Schorfeide,
unde a construit un fel de castel pentru vânătoare.
Era mai mult decât un castel, pur și simplu, minunat.
Sus, în pod, avea
construit un tren electric, cu diferite trenuri învârtindu-se în jur.
Se juca acolo ca un copil. Adora, adora să stea acolo.
Prin urmare, pe lângă faptul de a fi
un adevărat vasal de încredere al lui Hitler,
era un copil mare.
Mulți oameni,
în mod special, experți economici
credeau că până la sfârșitul anului 1938 politica economică nazistă va eșua.
Noi toți, inclusiv eu,
am subestimat ceea ce putea fi realizat prin autoritatea statului:
prin înghețarea plăților, prin înghețarea prețurilor,
prin controlul schimburilor valutare.
și prin folosirea lagărelor de concentrare.
A rezistat mai mult decât s-ar fi crezut.
Pentru ce-și dorea Hitler noua armată?
La început, părea că răspunsul ar fi putut fi
doar ca să răstoarne gravele consecințe de la Versailles.
În 1936, Hitler și-a mutat trupele în Rhinelandul demilitarizat.
A avut loc un mic protest internațional.
Apoi, la o întrunire secretă din noiembrie 1937, le-a spus generalilor săi
că Germania trebuie să se extindă pentru a supraviețui
și a anunțat că problema Germaniei putea fi rezolvată numai prin utilizarea forței.
Austria și Cehoslovacia au fost numite de Hitler ca prime ținte.
Generalii de frunte nu au fost entuziasmați.
Au adus obiecții sobre ideilor lui Hitler, nu aplauzele dorite.
În trei luni, ministrul de război și comandantul armatei a fost eliminat
după scandaluri personale.
Hitler a profitat de ocazie ca să-l numească pe cel mai radical nazist
dintre toți, drept comandant al fotelor armate germane, pe el însuși.
Hitler se afla în munți, în Berchtesgaden, în sudul Bavariei,
unde îi plăcea să viseze la măreția viitoare a Germaniei.
Mai târziu, a declarat că cele mai mari idei îi veneau în acești munți.
După-amiaza va merge la plimbare
între marile culmi ale Obersalzberg-ului.
Pe înserat, va reveni la Berghof, o casă pusă la dispoziția sa de Herbert Dohring,
membru al gărzii personale a lui Hitler, SS-istul Leibstandarte.
Hitler era foarte riguros în legătură cu curățenia
și organizarea... era incredibil de riguros.
Asta mi se potrivea... era o provocare să fac totul ca la carte.
Hitler era în toane foarte bune.
Întreaga sa dispoziție se putea schimba în câteva ore.
Făcea o impresie colosală.
Privirea sa te putea străpunge.
La Berghof, Hitler visa
la planificarea marilor orașe pe care le va construi în noua lui Germanie.
În mod constant, Herbert Dohring putea plia și deplia uriașe planuri de construcție
ca stăpânul lui să poată visa la visurile lui.
Uneori, se părea că Hitler nu făcea altceva.
Reporter: Petrecea mai mult timp cu planurile lui de construcții
sau mai mult cu treburi guvernamentale reale?
Pot spune cu precizie... erau planurile lui de construcții.
Totdeauna avea planuri în minte, chiar dacă se afla în călătorie.
Mereu dorea să ia notițe și apoi lucra după ele acasă.
Când nu visa la viitoarele orașe germane sau la expansiunea germană,
Hitler viziona filme de lung metraj -
la Berghof, întotdeauna două pe noapte.
Prefera divertismentul evazionist,
iar Goebbels întotdeauna se asigura că existau suficiente.
Câteodată voia ca cineva să-l sune pe Goebbels.
"Filmul ăsta idiot, ia-l de aici, nu este bun.
La gunoi cu el, la gunoi!", ar fi spus.
La Berghof, în primăvara lui 1938,
Hitler a văzut o ocazie să facă primul pas în realizarea unui vis drag -
de a aduce alte popoare vorbitoare de limba germană sub conducerea lui.
A profitat de instabilitatea politică din țara vecină, Austria,
o țară care deja era sub o uriașă influență nazistă.
După verificarea faptului că nicio putere străină n-ar interveni,
a ordonat trupelor germane să treacă granița.
Majoritatea austriecilor a urat bun-venit germanilor în țara lor.
Și ei suferiseră că imperiul lor fusese dezmembrat la sfârșitul Primului Război Mondial.
Acum, uniți cu Germania, erau din nou o putere.
A fost una dintre cele mai frumoase zile din viața mea când am intrat în Austria.
Eram cu Hitler, în a șasea mașină.
Aveam lacrimi în ochi.
Toate visele mele de reunire a Austriei cu Germania.
Nu uitați, Austria guvernase Germania timp de 600 de ani.
Așa că, pentru mine, după înfrângerea din 1918 și Versailles...
pentru noi era un vis.
Presupun că o mulțime de englezi ar fi spus: "Sunt germani, până la urmă."
Știi, dacă asta își doresc cu adevărat.
Dar era, într-un fel, o preluare destul de neplăcută.
Sieg Heil!
Germani. Bărbați și femei.
Proclam că aceste vechi ținuturi estice ale poporului german
vor constitui acum cel mai tânăr bastion al națiunii germane
și prin aceasta, al Reich-ului German.
Cred că plângeam.
Lacrimile ne curgeau pe obraji.
Când ne-am uitat la vecinii noștri, era la fel.
Și când Hitler a venit la mine, aproape că am uitat să-i dau mâna.
M-am uitat la el...
...și am văzut privirea bună.
Și, în inima mea, i-am promis:
"Îți voi fi veșnic credincioasă."
Mi-am ținut promisiunea.
Tot timpul meu liber, după cursuri,
l-am dăruit la locul de muncă
pentru că el ne-a chemat.
"Voi, toți..." El ne-a spus asta.
"Voi, toți, trebuie să mă ajutați să-mi construiesc imperiul
să fie un bun imperiu
cu oameni fericiți
care se gândesc
și dau speranțe să fie buni oameni."
Dar acesta nu avea să fie un "bun imperiu".
Heinrich Himmler, Comandant al SS, a fost unul dintre primii naziști din Austria.
Asemenea lui Hitler, Himmler s-a crezut el însuși un om de stânga și un vizionar.
Acest fost crescător de păsări bavarez a făcut din Castelul Wevelsburg
casa spirituală a SS -
grupul de elită care a luat ființă din garda de corp a lui Hitler.
Himmler credea că aceștia erau ființe superioare care ar fi zdrobit dușmanii Germaniei.
Himmler visa că liderii SS se vor întâlni în această încăpere,
asemenea Cavalerilor Mesei Rotunde,
subordonați doar propriului lor Rege Arthur - Adolf Hitler.
Aici, aceștia vor plănui cum să stăpânească peste imperiul lor.
Himmler spunea, în 1938:
"Viitorul Germaniei este ori un măreț imperiu german, ori nimic.
Cred că dacă noi, în SS, ne facem datoria,
Führerul va crea acest măreț imperiu german, acest Reich german,
cel mai mare imperiu creat vreodată de omenire pe Pământ."
În Austria, primul teritoriu al acestei noi Germanii mărețe,
SS-iștii și ceilalți naziști au arătat cum intenționează să guverneze -
cu intoleranță și cruzime.
La fel ca în Germania, naziștii i-au făcut pe evrei țapii lor ispășitori.
Erai complet scos în afara legii, fără nicio protecție, de nicăieri.
Oricine putea veni la tine să-ți facă orice, asta era.
Evreii austrieci au fost forțați să îndeplinească diferite activități umilitoare,
cum ar fi, spălarea străzilor.
Odată, a trebuit ca și eu să spăl străzile.
Nu-mi amintesc nimic, cu excepția faptului că am văzut în mulțime
o tânără foarte bine îmbrăcată
iar ea ținea o fetiță...
o fetiță drăgălașă, blondă, știți, cu bucle dintr-acelea,
iar ea zâmbea, și a putut vedea cum,
un tânăr de aproximativ 20 de ani a lovit un evreu bătrân care a căzut pe jos.
Toți au râs, a râs și ea.
Ca și cum, ce încântare, era o distracție minunată.
Evreii austrieci au fost atât de persecutați, că mulți au fugit pur și simplu,
după ce, desigur, SS i-a jefuit de bani.
Walter Kammerling, în vârstă de 17 ani, a fost văzut în Stația Viena
de părinții lui.
Era un coșmar.
Îmi amintesc părăsirea Austriei. A fost ca în ceață.
A fost la câteva zile după ce m-a lovit, când am vrut să vorbesc cu părinții mei
iar ei nu erau acolo.
După preluarea Austriei de naziști,
Adolf Hitler a revenit în Berlin într-un tumultuos bun-venit.
Era mai popular acum decât fusese vreodată înainte.
Noul său Reich a cuprins peste 80 de milioane de germani.
Umilințele de la Versailles erau aproape uitate, dar nu suficient.
În această stare euforică, Hitler și-a întors ochii spre Cehoslovacia.
Și-a concentrat revendicările asupra germanilor sudeți de la graniță,
declarând că și ei, ca germani, ar trebui să fie sub conducerea sa.
Dar nu toți generalii germani erau de acord cu planurile ambițioase de expansiune ale lui Hitler.
Unii, precum generalul Beck, erau înspăimântați că el conducea Germania
spre un alt război mondial. Aceștia au comunicat secretul englezilor.
De atunci, desigur, Beck și acel grup de generali -
ei nu îi reprezentau pe toți generalii -
au păstrat legătura cu noi prin mijloace secrete.
Veneau la mine și erau tot felul de chestii de genul,
"Dacă voi și francezii îl veți înfrunta pe Hitler, atunci vom face ceva."
Iar noi am spus: "Nu e mai bine să începeți să faceți voi ceva, iar noi vă ajutăm?"
Dar, așa cum Hitler a continuat, obținând succes după succes,
șansa acestui grup de generali de a scăpa de el a devenit din ce în ce mai mică.
După cum Germania amenințase Cehoslovacia,
prim-ministrul britanic, Neville Chamberlain, a încercat să împiedice războiul.
Momentul crucial s-a dublat de când l-a întâlnit pe Hitler,
și, de fiecare dată, Hitler își intensifica pretențiile.
În cele din urmă, Chamberlain a plecat pentru o ultimă întâlnire, la 29 septembrie 1938.
Când eram un băiețel,
aveam obiceiul să repet:
"Dacă la început nu reușești, încearcă, încarcă, încearcă iar."
Asta fac eu.
Când mă voi întoarce,
sper să pot spune,
cum Hotspur spune în "Henry al IV-lea":
"Din această primejdie urzicătoare, am smuls această floare."
Chamberlain s-a așezat lângă Ribbentrop, acum promovat ministru german de Externe,
întrucât convoiul oficial își croia drum spre sala de conferințe din München.
În cele din urmă, s-a ajuns la un acord, negociat de Mussolini și Göring.
Hitler putea avea regiunea sudetă
atâta timp cât promitea că aceasta era ultima sa pretenție teritorială.
Chamberlain, bineînțeles,
cunoștea opinia publică din Marea Britanie. Nu era treaba Ministerului de Externe.
Cunoștea opinia publică din dominioane, care contau pe o afacere bună,
și a simțit, cred că pe bună dreptate, într-adevăr,
că opinia publică nu va înțelege
implicarea ca aliat al Franței, ca să spunem așa, într-un război cu Germania
în Europa, pentru a împiedica germanii să se alăture altor germani.
Dar Hitler era încă nemulțumit.
La scurt timp după ce acordul a fost semnat, spunea că a fost păcălit.
Am auzit... remarca... a doua zi după conferința de la München,
de la unele persoane care au fost
în același hotel cu Hitler sau cu oamenii din jurul lui,
asistenți, Ribbentrop și așa mai departe,
spuneau că Hitler avea ideea că nu a reușit în războiul său,
că a luat...
"M-au păcălit fără războiul meu", a spus.
Un soldat german a luat cu el o cameră de filmat și a filmat cum a intrat în regiunea sudetă.
A filmat scene care amintesc de intrarea germanilor victorioși în Austria
cu doar șase luni în urmă.
Și ofițerii germani de armată erau extaziați.
Acum controlau liniile de apărare ale frontierei cehe
- sârmă ghimpată, cazematele și câmpurile minate - cu care cehii încercau să-și apare țara.
Restul Cehoslovaciei stătea acum dezgolită în fața armatei germane
și a comandantului ei suprem, Adolf Hitler.
Hitler l-a chemat pe președintele Cehoslovaciei, Hacha, la Berlin în 1939, pentru discuții.
Hitler l-a umilit pe Hacha făcându-l să-l aștepte.
Era ocupat în acea seară, uitându-se la una dintre comediile romantice ale lui Goebbels -
"Un caz fără speranță".
În sfârșit!
Slavă Domnului! Vaporul pleacă, trebuie să debarci imediat!
Iat-o! Jenny!
- Tată, tată! - Jenny!
Hitler l-a văzut, în cele din urmă, pe Hacha, la 1.15 dimineața.
L-a anunțat că, în câteva ore, trupele germane îi vor invada țara.
La ora 4 a.m., înnebunit de durere, Hacha a semnat cedarea poporului ceh în "grija" lui Hitler.
În zorii zilei, Hitler a organizat o petrecere.
Manfred von Schroeder a fost prezent.
A fost un fel de petrecere privată, un fel de sărbătorire a victoriei, cu șampanie.
Hitler a avut apă minerală.
Era uimitor să vezi cum se comporta atunci când se afla printre prietenii lui, singur,
și nu se purta ca un om de stat.
Stătea, în primul rând, cam așa.
Totul era descheiat, părul era în felul ăsta.
Își bea apa lui minerală.
Apoi, cel mai interesant lucru... vorbea cam în felul ăsta, tot timpul.
Între timp, dicta la doi secretari o proclamație pentru Germania
și o altă proclamație pentru poporul cehoslovac
și o scrisoare pentru Benito Mussolini ca să fie transmisă de Prințul de Hesse, a doua zi dimineață.
Toate în același timp.
Eram un tânăr de 24 de ani, deci, așa arată un geniu acasă, știți?
Trupele germane care s-au adunat să treacă în Republica Cehă, în acea dimineață,
erau pe cale să facă un pas important.
Acest post de frontieră marchează vechea graniță
dintre regiunea sudetă și restul Cehoslovaciei.
Prin trecerea acestei linii, Hitler a arătat că declarația sa în care voia doar
să unească vorbitorii de limba germană, era o înșelăciune.
Această țară n-a fost niciodată germană și n-a avut o majoritate de vorbitori de limba germană.
Aceasta a fost o invazie.
Cehii care se întorceau din zonele de frontieră
ne spuneau cum erau atacați și bătuți cu patul puștilor.
Oamenii au trebuit să plece în fugă, să fugă cu copilașii lor.
Așa a fost, erau fără inimă,
erau, într-adevăr lipsiți de inimă, nemiloși.
iar ei ne înjurau, ne înjurau poporul fără niciun motiv.
De ce ar trebui să aibă dreptul?
Aceasta era Republica Cehă, Cehoslovacia.
De ce ar trebui să aibă vreun drept asupra altei țări?
Nu aveau dreptul.
S-au dus fețele zâmbitoare din Austria și din regiunea sudetă.
De această dată, parada militară germană a fost urmărită de o mulțime tăcută.
Hitler a vizitat Praga și castelul său,
vechea reședință a regilor cehi,
la mai puțin de 24 de ore după ce i-a făcut primele sale revendicări președintelui Hacha.
Privind peste Praga, Hitler era plin de bucurie.
Dar nu toți susținătorii naziști erau la fel de încântați ca Führerul lor.
Asta a schimbat întreaga istorie deoarece, din acel moment, a fost clar că Hitler era un imperialist
care a vrut să cucerească orice a vrut să cucerească.
Nu avea nimic de-a face
cu autodeterminarea poporului german.
Era genul de sarcină pe care o puteai accepta, dar nu se terminase.
A fost într-adevăr, teribil ce-a făcut atunci.
Și, desigur, a fost un mare șoc pentru Chamberlain
deoarece a crezut că, cel puțin, Hitler l-ar fi consultat înainte să facă ceva.
I-a deschis ochii lui Chamberlain.
A fost, mai degrabă, ca Saul pe drumul Damascului, în unele privințe.
Englezii știau că următoarea revendicare a lui Hitler ar fi fost
revenirea fostului teritoriu german din Polonia. Chamberlain a promis să reziste.
Dacă o încercare a făcut
să schimbe situația prin forță,
în așa fel încât să amenințe independența Poloniei,
de ce, atunci,
ar începe, în mod inevitabil, o conflagrație generală
în care această țară ar fi implicată?
Hitler a cerut ca Danzig să revină Germaniei,
un oraș care era așezat în așa-zisul coridor polonez al terenului
dintre Prusia de Est și Germania.
Pe măsură ce criza lua amploare, Hitler s-a retras la Berghof.
Atmosfera de la Berghof, în iunie, iulie, august 1939
a atins punctul culminant.
Erau întruniri după întruniri, zi și noapte,
erau apeluri telefonice, știri bune și știri rele.
Lucrurile au devenit critice
când Anglia a semnat un pact de asistență cu Polonia.
Hitler a devenit morocănos.
Visul lui Hitler, a unei mari alianțe cu Marea Britanie, se afla în ruine.
În locul lui, se confrunta cu un război cu Marea Britanie și cu Franța dacă voia să invadeze Polonia.
Avea nevoie de o soluție radicală pentru problemele sale.
Plecarea lui Von Ribbentrop din Berlin spre Moscova deschide calea unui nou
și de neînțeles capitol în diplomația germană.
Ce se întâmplă cu principalele tabere?
Ce putea avea Rusia în comun cu Germania ca să arunce în front pacea?
Încă din primăvara lui 1939, pe baza negocierilor comerciale cu Uniunea Sovietică,
naziștii au făcut mișcări către o alianță între cele două țări.
La 23 august 1939, Ribbentrop a semnat un pact de nonagresiune
cu Uniunea Sovietică, care îl proteja pe Hitler de un război pe două fronturi.
O parte secretă a pactului îi garanta lui Stalin o parte din prada de război
odată ce Hitler invada Polonia.
Hitler era acum aliat cu adversarul său ideologic.
În momentul semnării pactului la Moscova,
Hitler stătea cu invitații săi pe terasa de la Berghof și se uita la cer.
Întregul cer era răvășit.
Era sângeriu, verde, cenușiu-gălbui, întunecat ca noaptea, crestat cu galben.
Toată lumea se uita, îngrozită. Era intimidant.
În acel moment, acest pact cu Stalin avea să fie semnat.
Iar Hitler stătea acolo,
într-una din atitudinile sale.
Toată lumea se uita.
Fără nervi tari, te-ai fi putut speria cu ușurință.
O unguroaică din anturajul lui Hitler
se uita la cer și vorbea cu Führerul ei.
Ea spunea; "Führerul meu, nu-i nimic bun.
înseamnă sânge, sânge, sânge și iar sânge."
Distrugere și o suferință îngrozitoare. Sânge și iar sânge.
Hitler a fost total șocat, aproape că tremura.
A spus: "Dacă așa va fi, atunci să fie acum."
Era agitat, complet înnebunit, părul său era vâlvoi
privirea lui era pierdută în depărtare.
Apoi, și-a luat rămas-bun, s-a dus sus și seara s-a terminat.
La 1 septembrie 1939, Germania a invadat Polonia.
La 3 septembrie, Marea Britanie și Franța au declarat război.
Traducerea și adaptarea niki și alex_wishmaster
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro